Kezdetben minden egyszerű.
Az otthonod az egyetlen hely, amit ismersz.
És ott mindenki családod tagja.
Az első otthonom tele volt macskákkal.
Én pedig kutya vagyok.
A macskáknak éles karmuk volt, és viccesen doromboltak,
amikor boldogok voltak.
A cicáknak volt egy cicamamájuk.
Nekem pedig egy kutyamamám.
Elképzelni se tudtam volna ennél boldogabb életet.
Úgy nőttem fel, hogy volt egy közös otthonunk.
Boldogok voltunk
egy ideig.
Nézd, mennyien vannak!
Nem mondtad, hogy ennyien vannak.
Csak kapd el őket!
-Hé! -Elkaptam egyet!
Jesszusom, milyen fürgék!
Elkaptam az egyiket.
-Ott vannak, ott! -Gyere ide!
Nocsak! Kutyák is vannak köztük.
Bátyuskám!
Egy egész halom van belőlük ott hátul.
-Még egyet elkaptam! -Nővérkém!
Megvan.
Egy teljesen kifejlett pitbull.
Rajta!
Nyugi!
Megvan!
Anya!
-Kimegyek! -Gyerünk!
Hozz egy nagyobb ketrecet!
Kimegyünk!
Anya?
Soha többé nem láttam.
Nem is tudom, mi történt volna velem
Cicamama nélkül.
Teltek-múltak a napok,
és lassacskán
Cicamama lett az anyukám.
Hahó!
Itt is van.
Oké. Vagyis eljöttünk a munkából, gyakorlatilag azért, hogy betörjünk
és behatoljunk erre a helyre?
Ez nem sima betörés és behatolás, Olivia.
Épp megszegjük a törvényt. Hatalmas különbség.
Azaz két év börtön jár érte, nem hat. Világos.
-Semmi baj. -Gyere már!
Ne mondd, hogy egy fickó, aki cicákat ment, nem vonzó!
Nem is mondom. Csak azt, hogy te nem vagy vonzó.
Köszi. Erre!
-Gyere csak! Itt vannak alatta. -Oké. Komolyan?
Lucas, nem fogok bebújni abba a lukba.
Pedig önkéntes állatmentő vagy.
-Oké. -Nem kell bekúsznod.
Csak kukkants be!
-Olyan sokan vannak! -Igen.
Az állategészségügy sintérei nyilvánvalóan kijöttek,
de nem vitték el az összes cicát.
És a beruházó most kijelentette, hogy ledózerolják az egészet,
nem érdeklik őket a cicák.
Emberek vitték el a kutyacsaládomat, de ez az ember, Lucas, más volt.
-Minden nap eljött... -Szia!
...és a cicák bíztak benne.
Gyere!
És még mielőtt észbe kaptam volna, a tappancsaim életre keltek.
Várj!
Lucas! Ezt nézd, egy kiskutya!
Édes Istenem!
Szia! Te meg mit keresel itt, te pici... Lányka?
Szia!
És az íze is jó volt.
Olyan cuki!
-Hahó! -Szia!
Neked nem lesz nehéz otthont találni.
Várjunk csak!
Láttad, hogy egyenesen hozzám szaladt.
Talán ez egy jel, hogy velem kell maradnia.
Lucas, te nem vállalhatsz kutyát!
Mihez kezdesz vele, ha iskolába vagy a veteránokhoz kell menned?
Figyu, tulajdonképpen az anyámmal élek.
Nem az, aminek tűnik. Ő is... Ő is veterán.
Talán te is találkoztál vele a veteránoknál.
-Terri Ray? -Igen.
Még nem igazán képes munkát vállalni,
így ő akkor is otthon van, amikor én nem.
Egy kiskutya még jót is tenne neki.
Soha semmi nem volt olyan jó érzés, mint a kezében lenni.
Úgy tűnik, tényleg odáig van érted.
Mit látsz benne, amit én nem látok, kiskutya?
Hé, maguk ketten! Tűnjenek innen!
-Menjünk! -Siessünk! Menj!
Magánterület!
-Később találkozunk, jó? -Rendben.
-Viszlát! Szia! -Hívj fel!
-Szia, anya! -Szia!
Azt hiszem, Bellának fogom hívni.
Drágám, te is tudod, hogy nem lehet kutyánk.
A bérleti szerződésünk tiltja.
Azt mondják, a kutyák elűzik a depressziót.
-Ki mondja azt? -Egész biztos, hogy valaki ezt mondja.
Ez is egy olyan dolog lesz,
amit én határozottan ellenzek, te pedig mégis megcsinálod?
Igen. Szerinted kitől tanultam?
Lucas és én a legjobb játékokat játszottuk.
Bella, hozd ide a labdát!
A "Hozd ide a labdát"-játékot.
Hagyd abba!
A "Hagyd abba"-játékot!
Ne már, Bella! Tanulnom kell.
Tessék!
Itt a takaróm.
Csodálatos illata volt. Épp, mint Lucasnak.
Játszottunk ne rágd a cipősdit.
Bella! Ne rágd a cipőt!
És ott volt a kedvenc játékom.
Mi az? Mit akarsz?
Épp próbálok...
Kérsz egy icipici sajtot?
Az "Icipici sajt"
-oly erős érzéseket váltott ki bennem. -Tessék!
Egyszerre voltam tőle biztonságban, boldogságban és melegben.
Maga volt a szeretet.
Mennem kell!
Elkések!
Dolgoznom kell! Szia, Bella!
Csak egyet nem szerettem, a "Dolgoznom kell"-játékot.
Légy jó!
Lucas takarója vigaszt nyújtott a távollétében,
de mégsem ért fel az igazi Lucasszal.
-A cicacsaládom is megvolt még. -Lassíts!
És Lucas ennek a családnak is
-része lett. -Ez nem a tiéd, Bella.
Ez a cicáké. Maradj nyugton!
Látod őket?
Cicamama!
Imádom Cicamamát, és imádok Bellának lenni!
Gyere! Menjünk haza!
Minden jót, cicuskák!
-Viszlát holnap! -Rendben.
Ideje lefeküdni, Bella. Gyere!
És minden egyes este sor került...
Ülj! Felkészültél
-egy icipici sajtra? -...az "Icipici sajt"-játékra.
Jól van. Menj a takaródra! Nyomás!
Jó éjt, Bella!
Lucas volt az én emberem, és én voltam az ő kutyája.
Otthon voltam.
Mikor Lucas azt játszotta,
-"Dolgoznom kell"... -Légy jó!
...elvittem Anyát sétálni.
-Mi az, drágám? -Ott a mókus!
El kell kapnom ezt a mókust!
Megszökik!
-Bella! Ne, Bella! -Itt van!
Gyere, kicsi! Hagyd a mókust!
Gyere, Bella! Hagyd már!
Imádtam Anyát, de nem sokat konyított
-a mókusvadászathoz. -Jól van.
Jó kutya!
Sajnálom! Nem akartam megijeszteni.
Gunter Beckenbauer vagyok.
Azok ott az én házaim.
Mit óhajt, Mr. Beckenbauer?
Kérem, szólítson Gunternek!
Ismertem ezt a szagot.
-Tudtam, hogy nem jó szag. -Nézze!
Tudom, hogy a fia értesítette
az építkezési hatóságokat a hülye macskákról,
akiktől már megszabadultam.
Elvesztettem az egész nyarat,
szólna neki, kérem, hogy hagyja abba?
A fiam nem fogja abbahagyni, Mr. Beckenbauer,
mert a cicák még mindig ott vannak.
Az Állategészségügy szerint nincsenek.
Akkor ők is hazudnak, és maga is.
Miféle kutya ez? Pitbull?
Nem tudjuk. Ott találtuk a macskáknál, akik maga szerint már eltűntek.
Azt akarom megértetni önnel, hölgyem,
hogy se magának, se a fiának nem érdemes velem háborúzniuk.
Háborúzni? Mit tud maga a háborúról?
Rendben.
De akkor jegyzőkönyvbe vesszük,
hogy én próbáltam megegyezni, maguk azonban nem tágítottak.
Nem, inkább azt vesszük jegyzőkönyvbe, hogy maga idejött, és háborút üzent.
Gyerünk, Bella, nyugi!
Nyugi! Menj, és végzed el a dolgodat!
Mi ez? Hideg, nedves.
Fagylalt!
-Fagylalt hull az égből! -Bella!
Ez hó.
Ez csak hó! Most végezd el a dolgodat!
Mi az?
Fuss!
Szaladj fel, nyomás!
Gyerünk!
Rajta! Igen.
-Imádtam ezt a játékot! -Gyerünk!
-Megjött Lucas! -Helló!
Szia!
Amikor Lucas hazajött,
-túlcsordult bennem a boldogság. -Hahó!
-Az meg mi? -Nem tudom.
Az ajtóra volt ragasztva.
Ó, ne!
A háziúrtól jött.
Holnap idejön ellenőrizni a helyet.
Nekem kezelésre kell mennem, és te dolgozol.
Mi lesz Bellával?
Nem találkozhat a házigazdával.
Maradjunk a tervnél!
Ha meglátják, kirúgnak.
Ne aggódj!
Tiszta. Siess!
Aznap én is játszhattam a "Dolgoznom kell"-játékot.
Bella! Jól van, maradj itt! Ülsz!
Nem szerettem az "Ülsz"-játékot.
Ne ugass! Értetted?
Hamarosan visszajövök.
Nem találhatnak meg, oké, Bella?
Várj csak! Hová mész?
Ne ugass!
Ezt a játékot egyáltalán nem értem.
Lucas?
A fizioterápia nem használ,
így ezentúl napi két kezelést javasolnak.
Oké, megpróbálhatjuk, de ha...
Dr. Gann,
megbocsát egy pillanatra?
-Valerie, mindjárt jövök. -Oké.
Igen, ugattam, de működött.
-Itt vagy! -Ne!
Ez lenne a játék?
Bella?
-Istenem, mekkora lett! -Olivia!
-Szia! -Nem tudsz valakit,
aki tudna rá vigyázni csak egy órát, az ebédszünetig?
Csak egyetlen órát.
Rendben, legyen, de észrevetted, hogy csak akkor szólsz hozzám,
ha állatokkal kapcsolatos gondjaid vannak?
Zavarok?
Nem igaz, hogy minden tiltás ellenére behoztatok egy kutyát az épületbe.
Tudom, Teo. De ma nem hagyhattuk otthon Bellát.
Ha a háziúr kutyát talál a házban, kilakoltat.
Értem már!
A játék neve: "Tömeg egy kis szobában".
Bella, mi?
Tudod, mit?
Van egy ötletem.
Figyelem, mindenki!
Hoztam egy különleges vendéget a mai találkozóra.
Bemutatom az elragadó Bellát!
-Szia, Bella! -Remek! Nagyszerű!
-Ezt nézzétek! -Mióta vagy józan?
Nem mondod, tényleg?
Jó ötlet volt, ember!
-Igen. -Kösz.
-Csak néha lesz ilyen alkalom... -Igen.
Ezek után imádtam a "Dolgozni kell"-játékot.
-Úgy tűnik, szeret itt lenni. -Szerintem is.
Egyszerűen nincs motivációm.
Tudom, hogy jót tenne, de...
Mindig éreztem, ahogy Anya szomorúsága szétfoszlik,
ha úgy vigasztaltam, ahogy Cicamama vigasztalt engem.
Mack, veled mi a helyzet?
Olyan... Mint a...
Soha nem szűnő fájdalom.
-De nem ő volt az egyetlen... -Minden reggel.
...akinek szüksége volt rám.
Mack volt a legszomorúbb.
Ez már igen! Ez a beszéd!
Tudod? Szia, kislány!
Holnap is elhozom.
Nézzétek, ki van itt!
Most már rengeteg új barátom volt.
-Gyere, Bella! -Ezt nézzétek!
Drew elvitt egy körre a pici kocsiján.
Bella, nyisd ki a szád!
Steve-nek iszonyú finom kanalai voltak.
Egyeseknek biléta lógott a nyakában, akárcsak nekem.
Jó kislány!
Bella!
Bella, szállj le!
Mosunk. Lefelé!
Nagyon jó volt a "Mosunk"-játék.
És mindenki részt vett a "Dr. Gann"-című játékban.
Doktor!
-Dr. Gann! -Menjünk!
-Jó reggelt, Dr. Gann! -Jó reggelt!
Itt van Dr. Gann. Befelé! Gyorsan!
Épp bement, vagy...
-Köszönöm. -Maga jön.
-A fenébe! -Rendben, csak...
-Csak nyugodtan! Oké! -Köszönöm.
Rendben. Jó reggelt!
-Jó reggelt, doki! -Jó reggelt!
-Jó reggelt, Dr. Gann! -Jó reggelt, doki!
-Jó reggelt! -Hogy van, doki?
Oké.
Minden rendben?
Viszlát, doki!
-Jó kislány! -Nagyon jó kislány!
Még egyszer!
-Milyen okos! -Jó kislány!
Tegnap este jól szórakoztam.
Én is.
Ettől a naptól fogva valahányszor mókuslesre mentünk Lucasszal,
- Olivia is velünk tartott. -Majd következőkor!
Akkor lesz következő? Értem.
Rendben, menjünk!
-Megfogod Bellát? -Igen.
-Hívom az állatvédőket. -Jó.
Hé!
Várjanak! Hagyják abba!
Mi az ördögöt művelnek?
A cicák még mindig bent vannak. Nem tehetik ezt.
-Engedélyünk van. -Az nem számít.
-Maga viccel? -Hé!
-Torkig vagyok magával, maga... -Mindjárt itt lesznek.
Válthatnánk néhány szót?
Miért akarja tönkretenni az életemet?
Hogyan szerezte az engedélyt?
A telekről tanúsítvány van. Nincsenek macskák.
-Hahó! -Élő közvetítésben van, macskagyilkos!
Nincsenek macskák!
Cicamama!
Hová mész?
Nincsenek macskák, mi?
Az állatvédő szervezet már felhívta az építkezési bizottságot,
hogy töröljék az engedélyét.
Nem dolgoznak olyan gyorsan.
De igen, ha a bizottság egyik tagja szól nekik.
A megyei testület tagja.
Hé, Gunter!
Igen.
Az engedélye ügyében keresik.
Ez meg ki lehet?
Nem tudom. Kinyitom.
Bocsánat!
Panaszt kaptunk, hogy veszélyes állatot tartanak a lakásban.
Panaszt? Ugyan kitől?
Mint tudják, a pitbullok tartása illegális Denver városában.
Míg az önök ingatlanában tartózkodik, nem érhetünk hozzá.
-Emlékszem rá. -Tájékoztatom önöket,
hogy ha az utcán találkozunk ezzel a kutyával,
elkobozzuk önöktől.
Jó éjt!
Oké, Bella, ez nagyon fontos.
Még egy próbát teszünk.
Rendben. Mehet?
És...
Menj haza!
Ez az, Bella!
Menj haza!
Igen!
Micsoda játék!
A "Menj haza"-játék azt jelentette, hogy ide kell tennem a fejemet.
Igen! Megcsináltad!
Hazajöttél! Ügyes!
-Ez igazán bámulatos volt. -Szép volt, Bella!
Jó kislány!
Mostantól, ha Bella kilép az ingatlan területéről,
és el akarják venni tőlünk, csak annyit mondunk: "Menj haza!"
Imádtam örömet szerezni Lucasnak.
Az a mókus!
El kellett kapnom azt a mókust!
Mókus!
Bella?
Bella!
Bella, már mindenhol kerestelek.
Rossz kutya!
Bella, soha többé nem csinálhatsz ilyet.
Az ablak nem érdekel, de nem szabad megszöknöd.
Tartsa ott, pajtás!
Elkobozom azt az állatot.
-Azt már nem. -De igen, és erősítésem is van.
Az ott egy pitbull. Ez pedig egy törvényes eljárás.
Ha ellenáll, letartóztatom.
Menj haza, Bella!
Bella, menj haza!
-Menj haza, Bella! -De szükséged van rám.
Bella!
Bella, kérlek, menj haza!
Bella, kérlek! Menj haza, Bella!
Jól hallod.
-Nyugi! -Bella, menj haza!
Nyugi! Meg is vagy.
Ne tegye ezt!
-Uram! -Gyerünk!
Uram, most engedje el a kutyát!
Át kell adnia a kutyát!
Addig nem, míg a nyakán lóg az a cucc.
Engedje el!
Chuck, bízza a gazdira!
Semmi baj, Bella!
Semmi baj! Velem vagy.
Kövessen!
Jól van! Megvagy, kicsim. Semmi baj.
Minden rendben.
Bella, elszúrtam.
Annyira sajnálom!
-Jól van. -Hirtelen megcsapott
-egy csomó más kutya szaga. -Nem lesz bajod. Semmi baj.
Eljövök érted, Bella. Érted?
Bocs, hogy nem mentem haza, Lucas!
-Nem hagyom, hogy bajod essen. -Jól van, elég legyen!
Lépjen el a kocsitól, kérem!
Lépjen el!
Könyörgöm!
Lucas?
Iszonyú nagy zaj volt, és minden kutya olyan szomorú volt.
Oké.
Bújj be!
Azt hittem, ha a "Jó kutya"-játékot játszom, visszaengednek Lucashoz.
Játszottam azt, hogy "Ülsz!"
Sokáig játszottam.
Játszottam a "Ne ugass"-t.
Ugattam egy csomót.
Nagyon hiányzott a Lucas-takaróm.
Haza kellett volna mennem.
Gyerünk!
Helló!
Várj egy kicsit!
Nem is tűnsz olyan veszélyes állatnak, te helyes kislány!
Gyere, menjünk!
-Szia! -Lucas!
-Szia! -Megcsinálom a "Menj haza"-játékot.
Szia! Látod, itt vagyok.
-Eljöttem. -Ez volt az első kérdés.
Egyértelmű, hogy a magáé a kutyus.
Jó kislány! Tudom. Jó kislány!
Rendben. Ez az!
Szóval kifizette a bírságot.
Már csak néhány információt kell közölnöm.
Ahhoz, hogy egy kutyát pitbullként bejegyezzenek Denverben,
az állategészségügy három gyepmesterének tanúsítása szükséges.
Bella esetében ez megtörtént.
Mit jelent az, hogy "tanúsított pitbull"?
Azt, hogy ha még egyszer elkapják az utcán, elaltatják.
-Micsoda? -Ez a törvény.
A pitbull fogalma nagyon tág. Egyenlő azzal, hogy "véreb".
A Városi Tanács úgy döntött, hogy bármelyik kutyát kitilthatják
pusztán a külseje alapján.
Ez tulajdonképpen kutyák elleni rasszizmus.
Tudom. Ostobaság.
Bella a legkedvesebb kutyus az egész világon.
Látnia kellene a kórházban, a veteránok között.
Imádják őt.
És mi van, ha elköltözünk?
Például Goldenbe, vagy a város határain túlra?
Az működne.
Addig is, van valaki, aki tudna vigyázni rá?
Nagybátyám és nagynéném Farmingtonban lakik.
-Talán ők segíthetnének. -Új-Mexikóban?
Az 600 kilométerre van.
Most már tényleg kész vagyok hazamenni.
Rendben, csináljuk! Itt a dinód.
Mi más van még?
Kedves önöktől, hogy hajlandók segíteni.
Örömmel tesszük.
Olivia annyira édes.
Akkor megvolnánk.
Az autóban leszek.
Miért ilyen szomorú mindenki?
Végre mind itt vagyunk.
Bella, annyira sajnálom!
Viszlát mihamarabb!
Oké, kisurranok a hátsó ablakon.
Azon legalább nincs üvegtábla.
Hé!
Gyere, tegyük fel ezt!
Helló!
Hagyja!
Az erősítés úgyse érne ide időben.
Átlátunk a maga kis játékán.
Gunter áll mögötte, igaz?
Neki dolgozik?
Lehet, hogy csak haverok.
Most pedig szépen hagyja, hogy a fiam
odasétáljon ahhoz a kocsihoz, és elbúcsúzzon a kutyájától,
anélkül, hogy maga közbelépne.
Vette?
Vettem.
Menj, Bella! Ez az.
Olyan jó kislány vagy, Bella!
Tudom, hogy nem érted, de szó sincs róla, hogy elhagylak.
Csak biztonságos helyre küldelek.
Hová megyünk?
És miért nem ülhetek elől, melletted?
Tessék!
Itt lesz a takaród.
Miért hozta magával a Lucas-takarómat?
Az ágyon lenne a helye.
Ígérem, hogy hamarosan hazajöhetsz.
Lucas azt mondta, hazajöhetek, mégis becsukta az ajtót.
Szükségem van Lucasra!
Könyörgöm! Ne!
Az illata lassan szertefoszlott.
Mind távolabb és távolabb kerültem tőle.
Vigaszként egyre csak a Lucas-takarót szagolgattam,
de az nem Lucas volt.
ÜDVÖZÖLJÜK FARMINGTONBAN!
Ülj!
Bella, gyere ide!
Igen.
Olyan cuki vagy! Igen, az vagy!
Kedves emberek voltak.
Gondomat viselték, de nem tartoztak a családomhoz.
Nem voltam otthon.
Halló?
Hahó, mi újság?
Jól van. Igen. Tényleg?
Oké. Rendben. Akkor találkozunk holnap.
Tudod, mit?
Találtak egy csinos helyet Goldenben,
és holnap érted jönnek.
Biztosan szeretnél már hazamenni. Jó kutya vagy, Bella.
Jose azt mondta: "hazamenni."
-Jó kutya vagy. -De hogyan?
Jó éjszakát!
Ismét eltöltött az az érzés.
Hogy Lucas mellett a helyem.
Valahogy el kell jutnom hozzá.
Nem tudtam, mi volt az a zajos izé,
de Jose imádta sétáltatni a kertben.
Erre viszont emlékszem a "Havazik, végezd el a dolgod"-játékból.
Várjunk csak!
Igen!
Megcsinálom!
Végigjátszom a játékot!
Sejtettem, hogy az otthon nagyon messze van.
De azt is tudtam, hogy jó irányba tartok.
Úgy vonzott magához valami, mintha pórázon lettem volna,
és kiadták volna a vezényszót, hogy menjek haza.
És tudtam, ha elég sokáig megyek, ismét megtalálom Lucast.
Ám mire leszállt a legelső este, nagyon elfáradtam.
És annyi furcsa szag vett körül.
Ez meg mi?
Úgy néz ki, mint egy macska, de olyan a szaga, mint egy kutyának.
Remélem, hogy nem jön vissza.
Eljött a reggeli ideje,
de sehogy se találtam egy tál ételt.
Nincs ugyan tálban,
de elfogadom.
Ez ám a gyors reggeli!
Reggeliznem kell!
Ezt a reggelit még a mókusnál is nehezebb elkapni.
Életemben nem voltam még ilyen éhes.
Emberek!
Emberek vannak odalent!
Egy falka.
Talán nem kéne megzavarnom őket.
De annyira éhes vagyok.
Egyfogú tényleg hatalmas.
Udvariasságból majd végigszaglászom a többi kutya által hagyott jeleket.
Mi?
Torzonborz a főnök.
Köszi.
Remek falka volt.
Tudták, hol kell keresni a legfinomabb csirkét.
Hahó! Tessék!
Igen, a mai különleges napi ajánlat. Csirke.
Ez ám a finom falat! Ízlik...
Imádom ezt a csirkés fickót.
Oké, nagyon jó. Ennyi volt.
Most már elmehettek, oké? Nyomás!
Jövök!
Egyfogú rettenthetetlen vadász volt,
aki nem félt semmitől.
Izgalmas volt vadászni tanulni tőle.
-Csupa móka volt ez a falka. -Hahó!
Sziasztok, drágáim!
Te meg ki vagy? Új kislány?
Tessék, drágáim! Ez az!
És most kérlek, menjetek haza! Menjetek haza!
Honnan tudta, hogy épp ezt játszom?
Menj haza!
-Csodálatos nap volt. -Ügyes fiú, Sarge!
De hová megy Egyfogú?
Gyerünk, befelé! Mozgás!
És Bozontos Hátsó is?
Úgy látom, csak ketten maradtunk, Torzonborz.
Várjunk csak!
Ebben a falkában mindenkihez tartoznak emberek.
Torzonborz hívott, hogy tartsak vele, legyek a családja tagja.
Kedves helynek tűnt, tele finom illatokkal.
Itt boldog tudnék lenni.
De nem volt szükségük rám.
Anyának szüksége volt rám.
Lucasnak szüksége volt rám.
Nekem pedig rájuk volt szükségem.
Lucy! Hát megjöttél!
Így hát tovább kellett játszanom, a "Menj haza"-játékot.
A KÖRNYÉKEN MEDVÉK LEHETNEK
Már tudtam, hogy ott kell vadászni, ahol emberek vannak,
és azt kell tennem, amire Egyfogú tanított.
ELVESZETT KUTYA Jutalom - "Bella"
VIGYÁZAT! Ön a medvék földjén jár
Itt PRÉRIFARKASOK élnek LEGYEN ÓVATOS!
Vérszagot éreztem.
A legnagyobb vad volt, amit valaha is láttam.
És valami borzasztó rossz dolog történt vele.
Gyerünk! Erre!
Már látom. Menj!
Ezer dollárt is megér.
Minimum. Gyönyörű!
-Mit gondolsz? Úgy 50 kiló? -Igen.
-Csináljunk egy szelfit! -Igen, persze!
Oké, mehet?
-Igen. -Ez az.
Gyönyörű!
-Igen, az megy a falra. -Igen.
Ez meg mi?
Úgy néz ki, mint egy macska.
Reméltem, hogy a macska velem tart, és nem kerül a gazfickók markába.
Ennek a macskának más a szaga.
Követett vajon?
Igen, követett.
Hirtelen rájöttem, hogy ez nem egy kifejlett macska.
Hanem csak egy kiscica.
Egy nagyon nagy kiscica.
Gyerünk, Nagy Cica! Erre!
Az az óriási vad bizonyára a kiscica mamája volt.
Nagy Cicáról eszembe jutott Kutyamama,
és hogy milyen szomorú voltam, amikor elragadták tőlem.
Szüksége volt valakire, aki vigyázzon rá.
Nagy Cicát többé nem tudta etetni a mamája,
ezért én etettem.
Most én voltam Nagy Cica Cicamamája.
Nagy Cicának ennie kellett, és nekem is.
Így azt tettem, amit az anyák tesznek.
Vadászni mentem.
Bocsi, kicsim!
Hé! Ne vidd el!
Nagy Cica gyakran elcsavargott éjjelente egyedül.
Én közben aludtam, és az otthonomról álmodtam.
Jöhet egy icipici sajt?
Tessék! Jó kislány!
Olyan jó kutya vagy, Bella!
Ahogy telt-múlt az idő, Nagy Cica egyre nagyobb lett,
de még mindig nem tanulta meg, a "Menj haza"-játékot.
Így valahányszor megpróbált engem is messze vinni,
mindig vissza kellett csalogatnom.
Amikor Nagy Cica kiment éjjel, valakitől mindig kapott ennivalót.
A macskák imádják a halat,
de én azt kívántam, bárcsak csirkét adnának neki.
Melegen tartottuk egymást.
Immár egy család voltunk.
Egész reggel csiklandozta valamilyen szag az orromat.
Mintha kutya lett volna.
Először csak hallottam őket.
Aztán már láttam is.
A tekintetük hideg volt.
Ránk vadásztak.
Meg kellett védenem Nagy Cicát.
Hé! Tűnés! Tűnjetek innen!
Nyomás! El innen!
Hé, ezt nézzétek!
-Mi az, hiúz? -Nem, puma.
Még kölyök.
-Nagy Cica félt ezektől az emberektől. -Milyen gyors!
De én úgy döntöttem, várok, hátha kapunk egy kis ételt.
Nekem ijedtnek tűnt.
Sose láttam még pumát az erdőben.
Úgy értem, hatalmas volt. Legalább három méter hosszú.
-Vagy három és fél. -Igen.
Hé, nézzük csak, rajta van-e a neved a bilétán.
Ki a jó kislány?
-Annyira helyes! -Az bizony.
Kérsz egy kis sonkát?
Tessék, itt a sonkád. Ülj! Jó kislány!
A neve Bella.
Adjál pacsit! Jó kislány! Ügyes!
Van itt egy telefonszám is. "Lucas Ray".
Lucas?
Felhívom a fickót.
Fiúk, azt hiszem, valami mozog odakint.
Oké, bekapcsolt a rögzítője.
Halló, ez itt Lucas Ray...
-Ez ő! -...ügykezelő-asszisztens,
McLaren veteránkórház. Kérem, hagyjon üzenetet!
Ha elveszett kutyám, Bella ügyében telefonál...
Teljesen begerjedt a kutyus!
...kérem, hagyja meg a számát, vagy hívja Oliviát a 612-589-1743...
Mi?
-Puma! Szálljatok be a kocsiba! -Ó, Istenem!
Itt vagyok, Lucas!
Itt vagyok!
Ez a "Havazik, végezd el a dolgod"-játék!
Úgy csinálta, mintha könnyű lenne!
Egy kutya!
Olyan régóta nem játszottam kutyával!
Dutch, mit ugatsz?
Hé!
-Csend legyen! Gyerünk! -Kuss!
Dutch!
Te ostoba korcs!
Dutch!
Gyere vissza!
Dutch!
Éreztem a másik kutya félelmének a szagát.
Idelent kell lennie. Ezek az ő kutyái.
-Itt lesz! Itt! -Gyerünk!
Lélegzik?
Hívd a mentőket!
Oké, fel!
-Vajon túléli? -Igen.
Maguk mentették meg az életét.
Mi lesz a kutyákkal? Hozzá tartoznak.
Azt hiszem, ezt maguknak kell kitalálni, fiúk.
Kihívhatjuk az állategészségügyet, de nem tudjuk megvárni őket.
Sajnálom, fiúk! Sok szerencsét!
Akkor velünk jönnek.
Gyerünk, kutyuskák!
Nagy Cica!
Gyerünk!
Ne vigyetek el tőle! Szüksége van rám.
Gyerünk, kutyuskák! Menjünk!
Ne!
Gyerünk!
Kérem!
Dutch, gyere ide!
Gyerünk, kislány! Bennünk bízhatsz.
Miért az az érzésem, hogy titokban élvezed ezt az egészet?
Szeretem a kutyákat.
Kicsit fel kell táplálnunk ezt a kislányt.
-Látszanak a bordái. -Ki akarok menni!
Hé, ne csináld! Ne kaparj!
Mi a neved?
Molly? Ellie?
Engedjetek ki!
-Blanche. -Blanche?
Most viccelsz.
Az anyám kutyáját is Blanche-nak hívták.
Ez sok mindent megmagyaráz.
Látod? Szeret itt lenni.
Gavin, vissza kell adnunk a fickónak a kutyáit.
Az Öreglányok -at szeretem.
Nagyon halványan még éreztem Nagy Cica illatát a szélben.
Várt rám.
És ezen túl ott volt Lucas és a "Menj haza"-játék.
Beatrice? Millie? Sophie?
Sadie?
Chloe?
Bella.
Bella! Látod? Megmondtam. Bella a neve. Ilyen egy jó kutya.
-Honnan tudta a nevemet? -A neved Bella.
Ha visszamegyünk a városba, szerzek neked egy bilétát,
és ráíratom a nevedet.
Bizony. Megteszem.
Gavin!
Dutch szerette itt, és én is.
Mindig volt étel, amikor csak éhesek voltunk.
Kértek egy kis harapnivalót?
Melegben voltunk.
Dutch is meg én is puha kuckóban aludtunk.
És ott voltunk egymásnak.
Kezdtem otthon érezni magamat.
-Szia! -Szia!
Ez meg mi?
Megünnepeljük, hogy befejezted a regényedet.
Szia! Gyere ide!
Rátetetted a számunkat a kutyák bilétáira?
Milyen számot kellett volna rátetetnem?
Ez az illat ismerős volt.
Segítesz? Szeretsz mosni, Bella?
-Helló! -"Mosni"? Ezt a játékot ismerem.
Nekem úgy tűnik, szereted.
Igen.
Mi az?
Megbocsát egy pillanatra, kérem?
A fickó, akit elsodort a lavina. A nővére az.
Kijött a kórházból.
Sajnálom, én...
Igen, természetesen.
Dutchról lerítt, hogy ismeri a helyet.
Majdnem mindent megjelölt az udvaron.
Nyugi, Dutch! Nyugi!
Hahó! Mr. Kurch?
-Gyerünk, Bella! -Mr. Kurch? Hahó!
Jöjjenek hátra!
Te jó ég! Dutch!
Szállj le rólam!
Dutch csak örül, hogy látja magát.
Tizenegy csontom törött el, a kutya meg rajtam ugrál!
Szállj le rólam, te ostoba!
Dutch örült ennek az embernek,
de milyen ember az, aki nem örül Dutchnak?
Taylor vagyok. Ő Gavin.
Mi ástuk ki magát.
Semmire se emlékszem.
Csak azt tudom, hogy a nővérem szólt, hogy áthozzák a kutyát,
ami nevetséges.
Nevetséges?
Nem értem magát.
Úgy nézek ki, mint aki képes gondot viselni egy kutyára?
De hát a maga kutyái.
Kutyáim? Sose láttam a másikat.
Bella nem a magáé?
Pedig ő próbálta kiásni magát.
Egyiket se veszem vissza.
Legalább Dutchnak magánál kell maradnia.
Bármit is tesznek a másikkal,
tegyék ugyanazt Dutchcsal is.
Gyerünk, kutyuskák!
Gyerünk, Dutch! Menjünk!
Gyere!
-Menjünk! -Ez az ember magának való.
Gyere ide!
Gyere ide, Bella!
-Jó kislány! -Hé!
Akkor most van két nagy, nyálas kutyánk.
Épp ahogy mindig is szerettem volna.
Jó kutyák.
-Igen, azok. -Hé, gyere ide!
-Gyere ide, Bella! -Megvagy.
Várj!
A hó elolvadt, de tudtam, hol vagyok.
Közel a helyhez, ahol utoljára láttam Nagy Cicát.
És hirtelen megéreztem.
A láthatatlan póráz szorítását, minden eddiginél erősebben.
Tudod, mit kéne tennünk? Beugrani az állatboltba.
Kutyaeledelt venni.
Dutch azt akarta, hogy maradjak.
-Legyek az új családjának tagja. -Hé, kutyusok! Ne!
Ne, az túl messzire van.
-Gyerünk -Gyere ide!
-Olyan könnyű lett volna. -Kutyák! Szia, Dutch!
-Dutch! -Gyerünk!
-Hé, kutyusok! -Gyere, Bella!
Dutch!
-Bella, gyere már! -Igen.
Dutch végül hazament,
-egy igazi otthonba. -Jó fiú, Dutch!
-Gyere ide, Bella! -Gyere ide!
-Bella, gyere! -Maradj! Várj!
Bella!
-Várj, Bella! -Gyere ide!
Bella!
Bella, gyere!
Bella!
Dutch megtalálta az ő Lucasát.
-Gyerünk, Bella! -Bella!
Most nekem kell megtalálnom az enyémet.
Bella!
Ismét éheztem.
És hiányzott Nagy Cica.
És Dutch.
Emberi helyeket kellett találnom, hogy enni tudjak,
akkor is, ha egyáltalán nem estek útba hazafelé.
MOTEL ÜRES SZOBÁK
Az egész várost bejártam,
de az összes jó vadászterület zárva volt.
Várjunk csak! Ez nem...
HOEDL ÉLELMISZERBOLT
Csirke!
És ott is voltak.
Mintha csak engem vártak volna.
Hé!
Állítsd meg a kutyát!
Állítsák meg azt a kutyát!
Kapják el! Megvan!
Ami a földön van, az mindig a kutyáké.
Csirke!
Olyan finom volt!
Nagy Cica imádta volna.
Talán ez is jólesne, nem gondolod?
Egy kis vizet?
Szuper csaj!
Jól van, kicsim!
Minden rendben.
Igen, gyönyörű vagy. Igen.
Mi ez itt?
Igen, nézzék csak. Igen, egy biléta.
Bella.
Igen, nekem is adtak egy kutyabilétát.
Tudta a nevemet.
-Vajon ismerem őt? -A biléta nélkül is ismerik
az összes biometrikus adatomat.
Gyere!
Jó kislány!
-Nem! -Jó kislány!
hajléktalan veterán pénzt kér állateledelre - Áldás!
Axelnek hívták,
és mindig pórázon tartott.
-Szia, édes kislány! -Szia!
Olyan aranyos vagy!
-Tessék! -Viszlát!
Köszönöm.
Jót tesz az üzletnek, Bella.
Valami mégis ismerős volt benne.
Axel szomorúsága hasonlított ahhoz, ahogy Mack volt szomorú.
És ahogy Anya volt szomorú.
Én mókára vágytam, mint amikor a falkában voltam,
de Axel nem értette, hogy a kutyáknak szükségük van a játékra.
Nyugi, kislány!
Egymás melegébe bújtunk.
Jó kutya!
Ügyelt arra, hogy soha ne éhezzek.
Jó kutya vagy, Bella!
A levegő lassan felmelegedett.
Axel mégis egyre szomorúbb lett.
Axel sose vette le rólam a pórázt.
Nem szerettem láncon élni.
Nem tűnt igazságosnak.
Nem tudtam, hogy segítsek Axelnek, hogy közben én is megmaradjak.
Muszáj volt hazamennem.
Szeretlek.
Csak mi ketten vagyunk.
Te vagy az egyetlen barátom.
Szeretlek, Bella!
Szeretlek.
Csak mi ketten vagyunk, Bella.
Csak mi ketten.
Bella, szeretlek.
Szeretlek, Bella.
Szeretlek.
Ott feküdtem Axel mellett, míg a meleg lassan eltávozott a testéből,
és többé már nem létezett Axel,
és végre már nem volt szomorú.
Csak ültem, mint egy jó kutya,
gondolván, hogy valaki majd eljön értem.
Senki nem jött.
Jó kutya voltam, és nem működött.
Mintha az egész világ megfeledkezett volna rólam.
De képtelen voltam feladni.
Olyan szomjas voltam!
Vízre volt szükségem.
Oké, Bella, ez most nagyon fontos.
Mehet? Rendben.
Menj haza!
Ez az!
Menj haza, Bella!
Menj haza!
Gyere, van egy szép ösvény odalent.
Hé, várj meg!
-Siess! Mindig olyan lassú vagy. -Nem is igaz.
Odanézz! Egy kutya.
Emberek.
-Mi a baja? -Nem tudom.
Óvatosan, nehogy veszett legyen!
Hogy lenne veszett, te tökfilkó!
Csapdába esett. Jó kutya!
Jó kutya!
Odaláncolták valamihez.
-Mi... Mi ez itt? -Egy test van ott.
Ugyan már!
-A kutyát ahhoz láncolták hozzá. -Halott?
Szerintem igen.
Mit csinálsz?
Jó kutya!
A víznek még sose volt ilyen jó íze.
Tudtam már, hogy az utazásom elképzelhetetlenül hosszabb a vártnál.
Két tél.
Még hány telet fog tartani?
És hány telet tudok elviselni én?
Tele volt a hely a szagukkal.
Megint rám vadásztak.
Tudtam, hogy eljönnek értem.
De nem hagyhatom, hogy azt higgyék, félek.
Ez itt...
A Nagy Cica.
Most már igazán nagyon nagy cica.
Olyan jó érzés volt újra együtt lenni.
És tudtam, hogy Nagy Cica is így érez.
Tudtam, hogy Lucas is örülne Nagy Cicának.
És végül mind együtt aludnánk az ágyban.
Lucasnak feltétlenül be kell szereznie egy nagyobb ágyat.
Már megint egy új illat!
Nem tudom, mik ezek, és nem is akarom tudni.
Nagy Cica!
Itt van!
A "Menj haza"-játék és Lucas.
Nagy Cica azt akarta, hogy kövessem,
én pedig azt, hogy ő kövessen.
Tudtam már, hogy Nagy Cica nem fog velem hazajönni,
hogy ott aludjunk az ágyon.
Mindig én leszek a Cicamamád.
Szerettem Nagy Cicát.
De tudtam, hogy soha többé nem látom őt.
DENVER VÁROS HATÁRA
Egy kutya!
Kiskutya, gyere ide! Gyere ide!
-Jól van? -Igen.
Hagyják abba! Könyörgöm!
Mi folyik itt?
-Gyerünk! -Kérem, hagyják abba!
-Ide, fiú! -Gyere ide!
Gyere ide, kislány! Gyere ide!
Gyere ide, kicsikém!
Annyira fájt, de tovább kellett mennem.
Az utcák és a házak kezdtek ismerőssé válni.
Végre megtettem, amit Lucast kért tőlem.
Hazajöttem.
Lucas! Anya!
-Ki az? -Lucas!
Oké, ide nem jöhetsz be. Gyerünk!
Rajta! Jól van, menjünk ki!
Minden megváltozott.
Gyerünk! Kapsz egy finomságot, ha kijössz a házból.
Lucas? Anya?
Te jó ég!
Hol vannak?
Egy kóbor kutya berontott a házamba.
Éreztem, hogy elmentek, már nagyon-nagyon régen.
Annyira igyekeztem, és olyan hosszú utat tettem meg.
Képtelen voltam még egy lépést megtenni.
Cicamama?
Hogy lettél ilyen kicsi?
-Maga hívott a kóbor kutya miatt? -Igen.
-Te vagy az! -Te vagy az!
Cicamama végignézte, hogy elmegyek, épp, mint Nagy Cica.
Azt hiszem, a cicák így búcsúznak.
Már csak egy hely maradt, hogy megtaláljam Lucast.
-Rendben! -Akkor később!
-Viszlát! -Szia!
DENVERI VETERÁNKÓRHÁZ Főbejárat
-Kutyák? -Igen, jó fiú!
Régen én voltam az egyetlen.
-Olivia? -Mi az?
Azt hiszem, épp bejött egy kóbor kutya.
Megszólal a riasztó, felkelek.
Van egy hely, ahová mehetek.
Szeretem ezt a munkát.
Ez lehetetlen.
Ez nem igaz.
Bella?
Ő az! Gyere ide, kislány!
Mi történt veled, kislány?
Mi van? Mi az?
-Nem. -Lucas?
Ez lehetetlen!
Bella!
Lucas!
Bella! Hát élsz!
El se hiszem!
Bella, hol voltál ennyi ideig?
-Bella az? -Igen, ő. De még mennyire!
Bella!
Istenem! Már két és fél éve!
-Szia! -Lucas! Olivia! Anya!
Megcsináltam, hazajöttem!
-Hazajött! -Tudom.
Szólsz az orvosnak, hogy elindultunk a rendelőbe?
-Igen. -Hozom az autót.
Lucas? Odakint egy rendőr, azt mondja, ki kell vinned a kutyát.
Annyira sajnálom!
Gyerünk!
Viccel?
Rendben, emberek!
Nem nagy ügy. Nincs okuk aggódni.
Csak a pitbullért jöttem.
Ha bárki önök közül közbelép,
azt a rendőrök letartóztatják.
Nem akarunk problémát,
de el kell vinnünk azt az állatot.
Gondoltam, megnézem, miért tódult ki a fél székház
egy rutinhívásra az állategészségügyiektől.
Valaki elmagyarázná?
Kapitány, el kell koboznom egy állatot, és néhány ember
próbál zavargást kelteni.
Hátráltatás, veszélyes állat tartása,
szembeszegülés a törvényes renddel.
Melyikük a felelős a bűnözési hullámért?
Gondoltam, hogy így állunk.
Az lenne a pitbull?
Nekem nem úgy tűnik.
Az én kutyám, uram, és megsebesült.
Állatorvoshoz viszem.
Sajnálom, hogy ezt mondom, de Chucknak igaza van.
Menhelyre kell vinnünk a kutyáját.
Ám legyen.
De ahhoz előbb át kell törnie
az amerikai tengerészgyalogság 1. zászlóaljának 3. hadosztályán.
Az 1. gyalogoshadosztályon.
A Légierő 82. hadosztályán.
A Haditengerészet 6. Flottáján.
A 101. légi szállítású hadosztályon, a Vijjogó Sasokon.
Az Egyesült Államok Hadseregének 4. gyalogoshadosztályán.
Tényleg fel akarják fújni az ügyet?
És maga?
Asszonyom, az én munkám végrehajtani a törvényt,
és a törvény kimondja, hogy ezt a kutyát be kell fogni.
Ha ez elektromos sokkolót jelent vagy paprikasprayt,
akkor azt jelenti.
A Denver városi közlekedési szabályok nyolc per...
Várjon!
Azt mondta, "Denver".
Igaz.
Csakhogy ez nem Denver.
-Szövetségi tulajdon. -Hogy mi?
A veteránkórház szövetségi tulajdon.
Technikailag nem tartozik Denver városához.
Vagyis ennyi, kapitány.
Nem lesz harc, mert nem állunk az ön fennhatósága alatt.
Nos, maguk ketten hol szolgáltak?
-Bászrában. -Kabulban.
Hue, Tet-offenzíva.
Rendben. A műsornak vége. Pakoljanak össze!
Ez az.
Ha meglátom, hogy a kutya elhagyja ezt a helyet, félreállítom.
Dehogy állítja félre.
Chuck, több panasz érkezik magára,
mint az összes munkatársára együttvéve.
Adja le a kocsiját! Kivonom a terepről.
És senki nem állít félre senkit egy kutya miatt.
Felfogták?
Helyes.
Te jó ég, Bella, annyira hiányoztál!
Nem igazán értettem, ami történt,
de annyi biztos, hogy jó volt.
hahó, emberek! - ÜDVÖZÖLJÜK GOLDENBEN AHOL A NYUGAT ÉL
Nézd, mit találtam!
Teljesem megfeledkeztem róla.
-Gyere ide! -Emlékszel rá, Bella?
A Lucas-takaróm!
-Ki akarok próbálni valamit. -Jó.
Ez volt a kedvence, amikor kicsi volt.
De azok után, amiken átment, nem hiszem, hogy emlékezne rá.
Bella, kérsz egy...
-Egy icipici sajtot. -...egy icipici sajtot?
Emlékszik.
Hihetetlen kutya.
Tényleg az.
Végre tényleg otthon voltam
Lucasszal és Oliviával.
Ott voltam, ahol lennem kellett.
Nagy Cica meg ott volt, ahol lennie kellett.
Végre megértettem,
hogy azt a láthatatlan pórázt, ami visszahozott Lucashoz,
a szeretet fonta.
Ő volt az én emberem.
Én pedig az ő kutyája.
Feliratok magyar szövege: Györfi Rita